2017. január 3., kedd
– Mk 1:14-20;
Keresztelő János fogsága és későbbi halála (Mt 14:9-11) figyelmeztet bennünket arra, hogy hinni az evangéliumban azt jelenti, készek vagyunk elveszteni az életünket az evangéliumért (Mt 8:35).
– Mk 1:14-20;
Keresztelő János fogsága és későbbi halála (Mt 14:9-11) figyelmeztet bennünket arra, hogy hinni az evangéliumban azt jelenti, készek vagyunk elveszteni az életünket az evangéliumért (Mt 8:35).
– Mk 1:9-13
Mielőtt nyilvános szolgálatát megkezdte volna, Jézus csatlakozott a János által indított ébredési mozgalomhoz, és Isten iránti engedelmességből megkeresztelkedett a Jordán folyóban (Mt 3:15).
– Mk 1:1-8
Ha valami elromlik vagy elavul, újjal helyettesítjük. De hogyan lehetne elrontott életünket kicserélni? Jóvá tehetjük-e azt, amit a múltban elhibáztunk? Vádoló lelkiismeretünk hol találhat felszabadulást? Téves útjaink zsákutcáiból van-e újratervezés?
Igehely: 5Móz 30:11–14; Kulcsige: 5Móz 30:14 „Sőt inkább nagyon közel van hozzád az ige, a szádban és a szívedben van, teljesítsd hát azt!”
„Isten megfoghatatlan, megérthetetlen, egész életünkben keresni kell, de csak keveseknek adatik meg, hogy egyáltalán megsejtsenek belőle valamit.” – Talán így lehetne összegezni az emberi okoskodások évezredes eredményét. Van is ebben valami. Ha a magunk útján akarjuk őt megtalálni, pont erre juthatunk. Ám Isten kijelentette magát igéjében. A római levél szerint teremtményeinek értelmes vizsgálata révén is meglátható az ő örök hatalma és istensége.